„SLEDUJTE SMRT NEVINNÉHO...“
LONDÝN, ANGLIE
Subtitles by sub.Trader subscene.com
Majitel bytu je našel ve středu v noci.
Je to on.
Jo.
Majitel bytu je našel ve středu v noci.
POZDRAVY OD VRAHA
Dělej, ujede nám to.
- Je to náš vlak? - Sylvio!
Takový hluk.
Je tu volno?
Poslužte si.
Fotbaloví fanoušci jsou nejhorší.
- Jo. - Pieter.
Mac.
Tohle je Sylvia.
Těsný rozpočet?
Album výstřižků.
Pěkný kérky, kámo.
Díky.
Oba rukávy mám skoro hotový.
Je to jako živý plátno.
Jsou krásné.
Mé ženě se umění líbí.
Kriste. Díky.
Vstávej.
Volala jsem ti.
Chci vidět Kimberly.
A kolik je hodin?
Devět. Vypadáš příšerně.
Sakra!
Cítím se tak.
Připrav se, objednám ti jídlo.
Dobře. Zatraceně, nemám hlad. Nech toho.
Dobře, tak ti nic neobjednám.
Sakra. Valerie.
Jdi ode mě! Ne!
To nepomáhá.
Musím ji vidět.
Neměla bys.
Dobře? Věř mi.
Chci vidět, kde se to stalo.
Dej mi chvilku.
Je to velmi nezvyklé.
To je mi jedno.
Chci ji vidět.
Přestřihněte tu pásku.
Pořád je to místo činu.
Jo, polda jsem byl 30 let. Vím, jak se mám chovat.
Dobře.
Vy budete muset počkat dole.
Sejmuli jsme otisky prstů...
Ale pronajaly si to tu stovky lidí.
Vyslechli jste tu všechny?
Ano.
Nikdo nic neviděl ani neslyšel.
Ve dřezu byly dvě skleničky.
Jen s otisky obětí.
Nikdo nic neviděl a neslyšel a nedošlo k násilnému vniknutí.
Moje dcera vraha znala.
Je to dcera poldy, cizince by sem nepustila.
Musíme prověřit kreditky,
sociální média, všechno. Zjistěte, kde byli.
Už se na tom pracuje.
Kde je krev?
Těla byla vysátá.
Oběti byly na posteli.
Oči mrtvého muže byly otevřeny špendlíky.
A něco měl ve rtu.
Mrtvá žena byla v jeho obětí.
Ruce měla pod lokty useknuty.
Levá část ruky byla v ústech mrtvého muže.
Proč je naaranžoval?
Protože je neskutečně zvrácený. Proto.
Ale něco tím říkal.
Místo činu se aranžuje jen z nějakého důvodu.
Ten zavražděný pár v Madridu...
- Jsou tu podobnosti? - Pár.
- Byli naaranžováni, inspektore? - To nemohu říct.
Momentálně nemohu říct, zda se jedné o samostatné vraždy.
Oba víme, že náhodný vrah takhle specificky nepracuje.
Amerika je arogantní země.
Snad vás neurážím.
Ne.
Kam máš namířeno?
Jedu na sever.
A vy?
Taky. Nikam konkrétně.
Měli bychom jet spolu.
Vybrat si nějaké město.
No tak, bude to zábava.
Vydáme se do neznáma.
Napijeme se a probereme to.
Vodku?
Co jiného?
Nemůžu uvěřit, že jsi ho skoro pozval.
Nemyslel jsem, dobře? Promiň.
Každou vteřinu bych radši strávil s tebou.
Jen s tebou.
Přišel mi trochu zvláštní. Vám ne, pane Randolphe?
Víte co? Mně taky, paní Randolphová.
Pamatuješ, když jí bylo osm?
Lekce karate?
Milovala je.
Jo.
Milovala, když jsi na ni byl pyšný.
Prostě jsi je nemohl
nechat jen na líbánky na Havaj nebo do Karibiku? Ne.
Musel jsi být hrdina a koupit jí výlet po Evropě.
I proto nám to nevyšlo.
Musel si být ten, koho milovala víc.
Proč jsi ji musel poslat sem?
Proč?
Proč jsi ji poslal sem?
Proč?
Mám pocit, že se úplně zblázním.
Promiň mi to.
Jak se nám to stalo?
Jedna lahev vodky a tři kelímky...
Tak asi jen jeden.
Jako...
Jako bych ji opouštěla.
Ne.
Neopouštíš ji.
Jsem tady, dobře?
Je to moje práce.
Řekneš...
Řekneš mi všechno? Ať to bude cokoliv?
To víš, že řeknu.
Ale neřekneš.
Slyšela jsem to, Jacobe.
Někdo naši dceru zohavil.
Najdi ho.
Dva týdny po ohavné vraždě mladého amerického páru
odmítá metropolitní policie potvrdit,
že by novinář Charles Hardwick obdržel pohlednici
s informacemi o vraždě několik dní předem.
- Pane? - Nedotýkejte se mě!
Ještě se ozvu, díky.
Donesete panu Kanonovi kávu?
Omlouvám se.
Určitě jen dělal svou práci.
Jo.
To se snažíme všichni. Co kdybyste se posadil?
Od vraždy dcery uplynuly už dva týdny.
Vyhýbáte se mi a vím, že máte nové stopy.
Ty opravdu máme,
ale nemohu se o ně podělit s nikým, i když je s případem spjat osobně.
A co poldovi?
A ten pohled, o kterém jsem slyšel ze zpráv a ne přímo od vás?
- Co na něm je? - Víte, že vám to říct nemůžu!
To je všechno? Víc mi neřeknete?
To je vše.
Dobře.
V tom případě si odpovědi na moje otázky
budu muset najít sám.
To vám nedoporučuji.
Na to už je pozdě.
Patro mínus tři. Dveře se otevírají.
- Zdravím. - Mohu vám pomoct?
Čekám na něj.
- Na mě? - Charles Hardwick?
Přišel vám pohled, že?
Jste na soukromém pozemku.
Moje dcera je mrtvá a vám přišel pohled od jejího vraha.
Nemohu s vámi mluvit.
Pane, jen chci vědět, jestli pohled přišel i někomu v Madridu?
Máte děti?
To nic, v pořádku.
Bylo mi řečeno, že bych mohl porušit zákon.
Kolik dětí máte?
Jedno. Malou holčičku.
Dcera je pro otce to nejposvátnější.
Španělskému novináři
přišel pohled z Prada.
Oběti
měly rty zřejmě
odstraněné.
Je mi líto, to byl poslední let.
Další volný je zítra ráno v šest.
To jste mi řekla už několikrát.
Poslouchejte mě. Jde o policejní záležitost.
Je to důležité. Na to letadlo mě musíte dostat.
Pane, prosím. Řekla jsem vám, že to byl náš poslední let.
Já vím. Měla byste pomáhat, ne?
Tak pomáhejte.
Buďte tak hodná
a najdete mi let s přestupem. Je mi jedno, kde přestoupím.
Zítra už je ale pozdě, musím letět ještě dnes.
Všechny lety jsou plné. Omlouvám se.
Musím se dostat do Madridu.
Čemu na tom nerozumíte?
Pane, uklidněte se.
Jsem v klidu. Může mi někdo sakra najít let?
Vše v pořádku, madam?
Dokonalé.
Pane, pojďte s námi.
Jo.
Děkuji za vaši pomoc.
Dobrý den. Pas, prosím?
Jo.
Mučíte se, detektive.
Chápu, jak těžké to je.
Opravdu?
Chápete?
Podle mě netušíte, jak těžké to je.
Jděte domů a truchlete, pane.
Mám jít domů?
Bez mé holčičky nikam nepůjdu.
Soucítím s vámi, pane Kanone, opravdu.
Detektive Kanone.
Jsem detektiv Kanon a o váš soucit opravdu nestojím.
Osobní věci vaší dcery.
A teď prosím zvažte, co jsem vám říkal.
Zprávy naznačují, že pár cestoval po Evropě.
Týden přespávali v hostelu pro mladé cestovatele v Mnichově.
První dohady naznačují,
že se jedná o třetí brutální vraždu.
MNICHOV, NĚMECKO
Pojďte dál.
Dnes se vyděsil znovu.
Měl jsem zachránit německého psa, syrského.
Udělal jste dobře.
- Pojď. - Dejte mu pak pamlsek.
Hej!
Detektiv Kanon.
V Mnichově pořád najdete restauraci, kde si můžete vypít kávu a zakouřit.
Prospělo by vám obojí.
Musí to pro vás být bolestivé.
Našli jste její ruce?
Ne.
Ale byly tam...
Byly tam části těl, které tam nepatřily?
Budu hádat. Na místě činu nebyly lahve od alkoholu.
Ale oběti měly v krvi vysoký podíl alkoholu.
A byly zdrogovány.
Našli jsme stopy cyklopentolátu. To je účinná látka očních kapek.
A byli mladí. Byli to mladí novomanželé.
Mládím a krásou jsou šílenci posedlí často.
Ale ne všichni oběti zohavují.
Tenhle parchant si své oběti vybírá pečlivě.
Jeho způsob neodpovídá žádným profilům.
Pohled a pak fotografie.
Jaká fotografie?
Kéž bych vám to mohl říct.
Je moje dcera vyfocená?
Ano.
A je ještě naživu?
Musím ji vidět.
Byla přijata mezi důkazy. Je součástí londýnského vyšetřování.
Je mi líto.
Oči. Ty obětem nepatří.
Kriste.
Detektive Kanone, musím jít k výslechu.
Plýtváte časem.
Už je jinde.
STOCKHOLM, ŠVÉDSKO
„LÁSKA NIKDY NEZEMŘE...“
Slečno Lombardová, jste součástí probíhajícího vyšetřování.
Vyzrazení obsahu pohlednice je trestný čin.
Rozumíte mi?
Každý den ráno a večer vám schránku otevře policista.
Počínaje zítřkem.
- Dobře? - Dobře.
- Moc díky. - Jo.
Policejní zdroje potvrdily,
že další pohlednici ráno obdržela americká novinářka žijící ve Stockholmu.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Slečno Lombardová.
Co je? Co chcete?
Detektiv Kanon, mám otázky na ten pohled.
Jste detektiv? Promluvte si s detektivy.
Prosím, pošlou vám něco dalšího a tou dobou už budou mrtví.
Prosím, chci jen pomoct.
Nechávám vám vizitku.
Ten s těmi figurínami?
- Jo. - Je to roztomilý.
Možná je osud, že ho potkáváme podruhé.
Už nás viděl, tak nemáme moc na výběr.
Ahoj, kámo. To je fakt náhoda.
Mysleli jste, že jste se mě zbavili.
Ne, na poslední chvíli jsme vystoupili a byl jsi u baru.
Nechali jsme vzkaz.
Nenašel jsem ho.
Macu, myslela jsem...
Ne, nechal jsem to na tobě.
Vy Amíci jste k popukání.
Jdeme pít, život je jen pro žijící.
Jak dlouho už tu jsi, kámo?
Pár dnů.
Jo? My taky. Kde bydlíš?
Poblíž Stortoget.
A vy?
Kousek odtud.
V Six. Luxus.
Jak to víš?
Stalkuju vás.
Ta taška.
První vraždy jsou osm dní po sobě.
Mnichov byl 16 dní po Londýnu. Může v tom být systém.
A někoho možná ještě nenašli.
Spolupracujeme s ostatními.
Je to evropské vyšetřování.
Chápete, že by to vysvětlilo, proč se nenašly ruce mé dcery?
- Detektive... - Slyšela jste mě teď?
Profil znají všechny naše jednotky.
Váš profil je nesprávný.
Podívejte, ty vraždy jsou specifické a takový vrah se profiluje obtížně.
Takoví lidé mohou být okouzlující, dynamičtí.
- Dělal jsem na případech... - Určitě jste výborný detektiv.
Ale my nevyšetřujeme jako Američané.
Co to sakra znamená?
Prvně střílet a ptát se až pak.
Je mi šumák, co si vy dva myslíte.
Máte čtyři dny k zabránění další vraždy.
Není to osobní. soucítím s vámi, to ano.
- Ale vaše objektivita... - Sakra!
AMERICKÝ PÁR ZAVRAŽDĚN V MADRIDU
AMERIČTÍ NOVOMANŽELÉ OBĚŤMI PŘÍŠERNÉ VRAŽDY V LONDÝNĚ
Tildo, mám článek o těch obětech.
- Ne. - Počkej, prosím. Totiž...
Na stáži v Americe napsal jeden reportér podobný článek
a byl nejprodávanější.
Všechno v pořádku?
Jo.
Lidé jsou nápomocní a naštěstí mluví trochu anglicky.
Proč jste mi včera neřekl o své dceři?
Protože je to těžké.
Nechci to říkat na potkání.
Co ode mě chcete?
Chci vědět, co bylo na tom pohledu.
Co chcete vy ode mě?
Ocitla jsem se ve středu dění a nikdo mi nic neřekne.
Každý týden píšu článek o tom,
jak se mi jako Američance žije v cizí zemi.
Proč se to stalo zrovna mně?
Promiňte, ale vím, jaké to je nic nevědět.
Připadám si stejně a chci pomoct.
Kontaktovala jsem toho španělského novináře
a Hardwicka z Guardian.
Ale moc mi to nedává smysl.
Zdá se,
že nás jako novináře vůbec nic nespojuje.
Jeden píše o politice,
jeden o financích, jeden o kultuře.
A ty pohledy?
No a co víme?
Na madridské bylo napsáno „Dokud nás smrt nerozdělí“.
Na londýnské „Sledujte smrt nevinného“.
Na mnichovské „Pociťte bolest, uzřete pravdu“.
A tady „Láska nikdy nezemře“.
A každá věta je vždy zakončena výpustkou.
Tečka, tečka, tečka.
- Pokračování. - Jo.
Příjezd do nového města oznamuje pohlednicí.
Vybere si pár.
Mladé a šťastné novomanžele.
Chutnají vám sledi?
Největší chyba mého života.
Jen jsem byl zdvořilý.
Proč říkal, že s nám nebyla?
Jsou velmi nezávislí.
Má ráda letadla a on zase vlaky.
A tady ho máme.
Macu, Sylvio.
Seznamte se s mou ženou a mou tatérkou Nienke.
Ráda vás poznávám.
Vůbec se o tobě nezmínil.
Na jeho obranu...
Zdrhli jste dřív, než měl šanci vám o mně říct.
To je fakt.
Dáte si další drink?
Něco silnějšího?
Ano, rádi.
- Jo. - Určitě.
- Tak jdeme! - Tequila!
Už jste byli v Bjorkskar?
- Na tom ostrově? - Ano. Je součástí poloostrova.
V tuhle dobu je to tam nádherné.
- Odlehlé, smutné. - Pluje tam trajekt, zkuste to.
Prst v ráně poznávám,
ale ruku ženy...
Ne.
Nevěřící svatý Tomáš.
Namalovalo ho mnoho umělců.
Tohle je od Caravaggia.
Apoštol Tomáš
je skeptický vůči vzkříšení Ježíše.
Podívejte se sem.
Zkouší, jestli mu rána krvácí.
„Dokud neuvidím na jeho rukou stopy po hřebech
a nevložím ruku do rány v jeho boku, tak neuvěřím.“
Odtud ta fráze „nevěřící Tomáš“.
Saturn požírající svého syna, Francisco Goya, vystaveno v Londýně.
Na pohlednici bylo napsáno
„Sledujte smrt nevinného.“
Tohle je Nevěřící svatý Tomáš.
Je vystaven přímo v této budově.
Proč jste to neukázal stockholmské policii?
Protože jsou zásadoví.
A vy vypadáte...
Jste otevřen dalším možnostem.
Dobře, dost.
Už jsem ho viděl.
Ta žena cestuje s ním.
Není to on. Jsou to oni.
Vraťte to o den dřív.
Zastavit!
Tady je máme.
No tak.
Zvedni sakra hlavu!
Dobře, všichni sem, prosím.
Už nehledáme jednoho pachatele.
Musíme informovat Interpol a imigrační. Hledáme pár ve věku od 20 do 40 let.
Musíme upozornit vlaková nádraží, letiště,
hotely, hostely a půjčovny aut.
Kontaktujte všechna muzea a chtějte záznamy za čtyři poslední dny.
Dobře? Tak jdeme na to.
Čtyřicet kamer a obličej jim nezabrala žádná.
Ale vážně. Nebuďte na sebe tak tvrdý.
Někam jste nás dostal, to je pozitivní.
Detektiv Hoglundová mi slíbila, že vás bude v budoucnu informovat.
To je fakt toho.
Zítra touhle dobou bude po smrti další pár.
Ať porovnají pasy.
Ať najdou páry, které byly v Madridu, Londýně, Stockholmu a tady,
tak těžké to být nemůže.
Evropská unie zaručuje volný pohyb osob.
Máme propustné hranice.
Takže se nedá zjistit, kdo do země přijíždí a odjíždí?
Vzhledem k terorismu a uprchlické krizi
některé země zavedly dočasné kontroly.
Ale jinak ne.
Ukažte mi všechny spisy.
- Chcete, abych šel do důchodu ihned? - Ne, nechci.
Chci vám pomoct je chytit.
Podívejte, tihle dva vypadají podezřele.
On přijel do Stockholmu před týdnem,
ona pár dní po něm.
- Máme přístup k jejich kreditkám? - Ještě ne.
Získejte ho.
- Něco jsem našel. - Jo?
Ve vlaku.
Sylvio?
Neztratila jsi něco?
To je moje čepice, kde jsi ji vzal?
To je ten váš vzkaz.
- Dej mi ji. - Jo.
Ty podivíne.
Víš co? Je to dárek.
Už ti ji ale nevrátím.
Nechám si ji.
26 a 23 let. Oba Nizozemci.
Na svůj pas si pronajal byt na Kindstugatan.
Podle majitele
přijeli z Německa každý zvlášť.
Z letiště máme důkaz, jak mění libry na švédské koruny.
On má dva záznamy za držení omamných látek.
Ona pracuje jako tatérka
a dva roky strávila na akademii Gerrit Rietveld.
Co to je?
Umělecká škola.
Vítejte. Máme práci.
Podle majitele tu nebyli celý den.
Ta čepice...
Patří Kimberly.
Detektive Kanone, to je mi líto.
Ty uši
jsou z mnichovských vražd.
Jo, možná máte pravdu.
Nějaké oběti jsme ještě nenašli.
Tohle je Antonio Canova,
Cupid a Psýché.
- Tipnu si, je to vystaveno... - V Národním muzeu ve Stockholmu.
Znázorňuje, jak Cupid probouzí tělo Psýché bez života
a opět spojuje rozdělené milence.
"Láska nikdy neumře".
A uši mají představovat křídla?
Asi ano.
Taky si myslím,
že Madrid je socha.
Tahle. Rodinův Polibek.
Podívej se na ty rty.
Nedotýkají se.
Jako by byli vyrušeni.
„Dokud nás smrt nerozdělí.“
Jo.
Text na pohledech...
Smrt, bolest...
To chápu, ale...
Ale láska? To prostě...
Nechápu, co tím chtějí říct.
Že je láska smrtící?
Že láska přináší bolest?
Myslím...
Myslím, že chtějí zničit radost.
Omlouvám se.
Na chvíli jsem se zapomněla.
To nic.
Jen ji chci přivézt domů.
Usnula jsem, ani nevím jak.
Nespala jsem týdny.
Obléknu se a jdu do kanceláře,
abych si doma nepřipadala zbytečná.
Pojďte sem.
Podle mě bychom se zbyteční právě teď cítit měli.
Hele, musím jít. Ozvu se ti.
Slibuju, ano?
Dobře, toto jsou záběry z bezpečnostní kamery
jeden blok od vlakového nádraží.
Zpomalili a zaostřili jsme to.
- Máš klíče? - Ne, máš je ty.
Já mám klíč.
Zdravím, chceme se odhlásit z pokoje 418.
Připravím vám účet.
Pan a paní Randolphovi?
Pan a paní Randolphovi.
To zní moc hezky.
Johane?
Policie!
Co se to děje?
Řeknete nám, co se děje?
Můžete mi prosím říct, co se děje?
Víte, kdo to je?
Jo, Peter a Nienke z Amsterdamu.
Proč? Udělali něco?
Proto tu jsme?
Sakra! Kriste!
Bože.
Byli jste s nimi na trajektu do Bjorkskar.
Stalo se to tam?
Byli jste s nimi?
Máme vás na záznamech.
Jo, byli jsme s nimi. Přepluli jsme trajektem
a chtěli jsme tam zůstat přes noc, ale Macovi nebylo dobře a odpluli jsme.
Dalším trajektem?
Když je vám špatně v cizině, tak je to dvojnásobně horší.
Chcete být v posteli a užívat si pokojovou službu.
Vrátili jsme se na hotel.
Dal jsem si pár lžic kuřecí polévky
a Sylvia si dala burger a hranolky.
Vrátili jsme se trajektem, mám lístek.
Mac se mi pořád směje, protože si vše lepím do sešitu.
Můžu vám to ukázat.
Podíváme se.
Vypadá vážně vystrašeně.
Ano. A on rozrušeně.
Hrajte její hru.
Souciťte s ní.
Je to chytrá dívka.
Vidím, jak jí to v hlavě šrotuje.
A jak se vám líbil Madrid?
Madrid? Tomu nerozumím.
Jste z nás nervózní?
Vlastně jo. Z filmů vím, jak to chodí.
Američany v cizině zavřou do vězení za něco, co neudělali.
To, co jsem viděl, ty dvě děcka udělat nemohla.
Ne. Ve Španělsku jsem nebyl.
Přistáli jsme v Římě, nějaký čas jsme tam strávili
a pak jsme jeli vlakem do Paříže a pronajali si tam byt.
Máme důkaz, že byli v Paříži?
Pronajmout si byt a pak v něm nebýt může každý.
Má pravdu.
Co prosím, Pierci?
Máte pravdu.
- Chtějte podrobnosti. - Ano.
Chtějte podrobnosti. Ať je konkrétní.
Každý den jsme jedli v restauraci Le Comptoir.
Doneste mi tašku a ukážu vám účtenky.
Jak jsem řekla, jsem sběratelka.
Jo, ověříme si to.
Ona lže.
- Možná. - Ne.
Je moc uhlazená, má to nacvičené.
Tlačte na ni, ať udělá chybu.
Pusťte mě tam.
Detektive Kanone, na to jsou postupy.
Ale jsou na nic!
Kam jste jeli z Paříže?
Do Lucemburska.
Ani jsem nečekala, se se nám tam bude líbit.
Výstavy, muzea, Notre-Dame...
Ne to pařížské,
ale i tak nádherné.
Je to možné. Třeba to nejsou oni.
Ne, přesvědčí vás, že nahoře je dole
a černá je bílá.
Ta dívka...
Ta dívka
mi zabila dceru.
Vsadím na to život.
Ukažte mi vstupenky z muzeí, která jste navštívili.
Jsem unavená.
Prosím, podívejte se.
Dobře.
Muzea zbožňuju.
Vidíte?
Forum d'Art v Lucembursku.
Nechápu, jak to souvisí s tím, co se stalo.
Fakt se vám snažím pomoct,
ale můžeme už jít?
Tak znovu.
Přijeli jste do Londýna a pak?
Z Londýna zpátky do Lucemburska,
pak do České republiky a teď jsme tady.
A všude jste platili hotovostí?
Musíte uznat, že to není běžné.
Víte, jaké mají banky poplatky?
Jedině tak se pak nebudete topit v dluzích.
Připravená odpověď na vše.
V mládí jsme přišli o rodiče a oba jsme něco málo zdědili.
Byli jsme sami a to nás velmi sblížilo.
Můžeme už jít?
Všechno sedí.
Sylvia a Mac Randolphovi.
22 a 19 let, žijí v Los Angeles.
Mohou dokázat, že byli daleko od míst činů.
V Paříži se mohli zastavit cestou z Madridu.
Což nemůžeme dokázat.
Zatím je zadržte.
Proč by jeli do Londýna, kam potřebují pas?
Nebo bydleli v Six, pokud chtějí být nenápadní?
Aby to vypadalo, že nemají co skrývat.
Oblečení v jejich zavazadlech jsme na záznamech muzeí nenašli.
Zadržte je tu alespoň přes noc.
Bez formálního zatčení je mohu držet jen 12 hodin.
A bez důkazů je zatknout nemůžu.
Můžeme jim nařídit zůstat ve Stockholmu jako osobám našeho zájmu,
označit jim pasy a neustále je sledovat.
Viděl jste někdy tak tenkou složku?
Jako by před čtyřmi roky vůbec neexistovali.
Interpol spolupracuje s Američany.
Pokud něco nehraje, tak to zjistí.
Poslouchejte.
Měl jsem jeden případ.
Nádherná dcera nejoslavovanějšího německého architekta ubita k smrti.
Její otec jejího vraha pronásledoval a dvanáctkrát po něm vystřelil.
Když se situace uklidnila,
tak zastřelil sebe.
No...
Nevím, jak na to mám odpovědět.
Spravedlností to neskončí.
Problém je v tom, že když zavřu oči,
tak vidím to,
jak dcera leží na studené desce.
A toho se nikdy nezbavím.
Už musím jít.
Šťastnou cestu.
Počkejte.
Myslete na její úsměv.
Jak se vám to povedlo?
Neptejte se.
Jako bych hlavou pořád dokola narážel do zdi.
Hej.
Bude to dobrý.
Ne, Val.
Nebude to dobrý a říkám ti,
že minulost má každý. Každý.
Ale tihle dva nemají nic.
Jako by to byli duchové.
Možná bych ti mohla pomoct.
Jacobe? Jsi tam ještě?
Jo. Jo, jsem tady.
Mám známého v úřadu návladního.
Díky za pomoc, Bille.
Všichni se ptají, jak mohou pomoct...
A moc to nejde. Ale napadlo mě,
že ty bys možná mohl.
Říká ti něco jméno Simon Haysmith?
Ten chlápek, který boháčům z Wall Street zpronevěřil 300 milionů?
Jo, to je on. Federálové vynaložili na přípravu jeho obžaloby celé jmění.
Neměli důkazy, tak zmáčkli jeho zaměstnance, účetní a právníky.
Ale nikdo nic neřekl a největší zločinec s bílým límečkem mohl uniknout trestu.
Jak to souvisí s Kimberly?
Obvinění už chtěli stáhnout, když důkazy dostali až pod nos.
Čísla účtů u bank v Bruselu, na Kajmanech a tak dále.
Někdo ho udal?
Kdo?
Jeho syn.
Syn toho parchanta.
Nesnášel ho a chtěl ho zničit.
Chceš mi říct, že Mac je Haysmithův syn?
Ano.
Máš tušení, proč ho udal?
Z toho mála, co jsem našel, toho moc nevím.
Skutečný důvod je ukrytý v redigované složce.
Ochrana svědků.
Byl ještě nezletilý?
Jo.
Proto federálové o všem mlčí.
A kolik mu bylo?
- Patnáct. - A jeho žena?
O ní ani slovo.
A kde je Haysmith?
Odpykává si doživotí.
Dostaneš se za ním?
Věř, že se snažím.
Spal jsi vůbec?
Znáš to, když se někomu díváš do očí a víš, že ti lže?
Udělali to.
Takhle jistý jsem si ničím nebyl už 30 let.
Našli pátý pár.
U Amsterdamu.
V odlehlém uměleckém studiu.
Novinář s pohlednicí byl pracovně mimo domov.
Víte, na co se zeptám.
Aspoň už to teď víte.
Jo, aspoň už to vím.
Sbírá je.
Účtenky. Sbírá účtenky ostatních lidí.
Z muzeí, trajektů, restaurací.
Je to důkaz toho, že někde měli být.
Umělec musí být připraven obětovat vše.
Dokonce i svůj život.
Žádné slabiny!
Umění je rána změněná v krásu.
Pokojová služba.
Vstupte.
Jak se dnes máte?
Dobře, děkujeme.
Potvrdili nám zadání objednávky pro pokojovou službu mimo hotel.
Zřejmě je to celkem běžné.
Musím vidět podrobnou mapu.
Použij můj počítač. Musím čůrat.
„Jacob Kanon chránil celý život druhé.
V jeho očích se zračí hrůzy...“
Promiňte. Mac a Sylvia Randolphovi.
Detektive Kanone, nechoďte tam.
Ne, vytvořili si vlastní alibi. Netušíte, co vám zírá do obličeje.
Myslíš, že nás viděl?
Nejsem si jistá.
Postaráme se o to.
Policie! Policie!
Jsou pryč.
S označenými pasy se daleko nedostanou.
Dostanou se kamkoliv, kam se jim zachce.
Jacobe!
Jacobe, omlouvám se.
Nevím, kolik jsi toho přečetl, ale není to jen nějaký bulvární článek.
Je to o tvé ztrátě a síle se tomu postavit.
Dělej, co musíš.
Nemusím dělat nic. Neodevzdám to.
Utekli nám.
Co?
Dobrou noc, Dessie.
Jacobe.
Jdu si lehnout.
Kdo ví, jestli mě Haysmith přijme.
Ale sedět doma a nedělat nic nemůžu.
- Valerie... - Nejspíš bude zamčeno. Že?
Ano.
Dobře, mám to zkusit zadem?
Víš, za vloupání můžeš dostat 10 až 15 let.
Jenom?
Páni.
Je to tu obrovské.
Jen další prázdný pokoj.
Počkej, zpomal. Cože jsi to našla?
Nevím, je to zamčené zvenku. Je to divné.
Haló? Haló?
Zavolala jsem policii!
Sakra, musím ti zavolat zpátky.
Pořád tu máme squattery, dům už je čtyři roky prázdný.
A nebo sem jezdí tisk.
Však víte. Kvůli tomu, co se tu stalo.
Odpustíte mi? Prosím, odpusťte mi.
- Jistě. - Udělám vám kávu.
- Jste tak milá, díky. - Jsem vaše nová sousedka Nancy.
- Valerie, moc mě těší. - Tu policii jsem vlastně nevolala.
Díky bohu.
Simon junior se přátelil s mým synem Evanem.
Byl to milý kluk. Velmi chytrý a šly mu sporty.
Někdy si tu dělali úkoly.
A pak se najednou něco změnilo.
Nevím, kdy přesně, možná když mu bylo 10?
Co se změnilo?
Začal být tak nějak tichý.
Věděla jsem, že se něco děje, ale nedávalo to smysl.
- Aspoň ne tehdy. - Co tím myslíte?
Jeho otec byl s mým manželem ve dvou radách,
byl to velký filantrop a pravidelně chodil do kostela.
Jeho žena Irina byla žena v domácnosti.
Byla nádherná.
Vypadala jako Melania Trumpová, měla takové ty velké slovanské oči.
Bývala to modelka a původem byla z Ruska.
Ještě víno?
Už bych neměla.
Pokud chcete slyšet vše, tak byste určitě měla.
Děkuji vám.
Strašně ráda pekla koláče.
Kolem Díkůvzdání napekla pět různých druhů.
Vypadali jako dokonalý pár.
A pak se zabila.
Panebože.
Jak?
Oběsila se. Našly jí děti.
- Děti? Simon... - Měl starší sestru Marinu.
Jejich otec byl tak přísný.
Pořád jsem od nich slyšela „ano, prosím“ a „děkuji, madam“.
Nutil je být ve všem nejlepší.
Neustále je tahal na nějaké výstavy nebo přednášky.
Zřejmě nechtěl, aby se bavili.
A nikdy nejeli na dovolenou.
Marina si jednou na triko převrhla zmrzlinu
a její otec ji vzal do domu.
Pak se vrátili a nepromluvila.
Neřekla ani slovo.
Zjistila jste, co se stalo?
Později jsem zjistila, že ji bil tak moc, až měla na zádech podlitiny.
Můj soused byl krutý.
Od své rodiny vyžadoval dokonalost, obzvlášť od svých dětí.
A pokud jeho vysoké standardy nesplnili ihned, tak to z nich vymlátil.
Manželovi jsem se o svých podezřeních svěřila,
ale řekl mi, ať si hledím svého.
Víte, kde jsou teď?
Marinu jsem neviděla, co odjela na internát,
a Simona si podle mě odvezla sociálka.
BRUSEL, BELGIE
Změnili svůj způsob.
Nejsou to manželé, kratší doba mezi vraždami
a žádné známky násilí.
Pánové Melitz a Riniker nedávno uzavřeli partnerství.
Belgie umožňuje sňatky osob stejného pohlaví už dlouho.
Tady se to stalo.
Dáte mi prosím ten pohled?
Děkuji.
Tento pohled jsme našli v kancelářích CNN.
Počkat, byla u ní fotka?
Nebyla.
„Kruh se uzavírá.“
Rukopis vypadá jinak.
Žádná fotografie a oddělené části těl.
Dva muži.
Podle vás je to napodobitel?
Jak mohli Randolphovi odjet ze Stockholmu?
Podívejte.
Bouguereauův Dante a Vergilius v pekle.
Bill mě dostal za Haysmithem. Musím běžet.
- Valerie... - Ano, budu opatrná.
Bublitz poslal fotky,
včetně těch z místa činu v Amsterdamu.
Podívej.
Počkej, vrať to.
To je prsten mé babičky.
Je to ruka mé dcery.
Mrzí mě to.
Je to ruka mé dcery.
Ne.
Mrzí mě to.
Ruka mé dcery...
Máte 15 minut, madam.
Promiňte, že zírám.
Jste první pěkná žena, kterou vidím po dlouho době.
Je vaše mysl stejně úchvatná jako vaše tvář?
Geniální dost na to, aby mě odtud dostala?
Shromažďujeme důkazy k odvolání.
V důkazech poskytnutých vaším synem jsem objevila spoustu nesrovnalostí.
Řekli vám, že znesvětil de Kooninga?
Ti dva měli vše.
Úplně vše!
Takové vzdělání si jen tak nekoupíte.
Úcta k penězům je pro vás důležitá, že?
Samozřejmě.
Velmi pozorně mě poslouchejte.
Tohle nebyl hřích otce.
Můžete to rozvést?
Máme 15 minut, paní Kanonová.
Můžeme nemluvit o těch nevděčných spratcích?
Mluvme o politice a umění.
O dílech pozdních kubistů,
že expresionisté reagovali na fašismus.
Nebo jak vaše dítě změní internátní škola.
Co se stalo s vaší dcerou? Nikde po ní není ani zmínky.
Hledáme motiv.
Proč by si o vás Simon něco vymýšlel?
Víte, že se vám tu zbystří smysly?
Nevím proč.
Možná kvůli hluku.
Který následuje po tichu.
Otec má povinnost učit a to jsem dělal.
Učil jsem je kultuře, etice, morálce, disciplíně.
Opravdu?
Jste stejná jako ona.
Malá prohnaná mrcha.
Mladé dívky by měly být právě tím.
Mladými dívkami.
Najdete je někde spolu.
Rozdělit je je nemožné.
Možná jen silou.
A to vám jde velmi dobře.
Vy mě soudíte?
To už podle mě udělal soud.
Špatná rozhodnutí činí slušní lidé všude. Třeba i já.
Setkal jsem se s vámi,
protože jsem si myslel, že mi budete schopná pomoct.
To byl z vaší strany velmi chybný úsudek.
Beru to tak, že mé odvolání řešit nebudete.
Těšilo mě, madam.
Těšilo mě.
Haysmith měl podle všeho největší vztek na tu dívku.
Marinu poslal na internát
a Simon ji chce za každou cenu zpátky.
To je teda úžasný bratr.
Pokud...
Pokud v tom není něco víc.
Co tím myslíš?
Valerie řekla, že Haysmith Marinu nazval prohnanou mrchou,
ale taky řekl něco v tom smyslu, že by dívky měly zůstat dívkami
a že je bylo možné držet od sebe jen silou.
Bože.
Mac a Sylvia Randolphovi
jsou Marina a Simon Haysmithovi.
- Co? - Ti naši podezřelí,
které pronásledujeme po Evropě, nejsou svoji, nejsou to manželé.
Jsou to sourozenci.
Hlava svatého Jana Křtitele.
Co?
Hlava svatého Jana Křtitele.
Příhodná pocta tomu sadistickému parchantovi.
Všichni o tom musí vědět.
A hlavně proč.
Krásu znetvořil v krutost.
A ukážou mu to vůbec?
Chci, aby tu zkázu viděl, Marino.
Chci, aby trpěl.
- Jako my. - Hej.
Jsem tady.
Jsem tu s tebou.
Jeho představu dokonalosti jsme totálně zničili.
To se mu do hlavy dostane daleko víc než vězení.
Vím, že bych neměla, ale skoro mám pocit...
Ukazují nám svůj příběh.
Rodinův Polibek. Bolest rozdělených milenců.
Saturn požírající svého syna.
Otec, který jim zničil životy.
Všechno to dává strašný a zvrácený smysl.
Láska, bolest, smrt.
Zakončení.
Ale na poslední pohlednici byla výpustka.
Ještě neskončili.
Říkají nám tím, že je jejich láska opravdová.
Jsou naštvaní, že je svět nepřijímá.
Vraždy v Bruselu byly pečlivé a mají nějaký důvod, nejsou náhodné.
Proč?
Jiné formy staletí zakázané lásky jsou teď většinou lidí přijímány,
ale jejich láska ne.
Cítí se mocně tváří v tvář bezmocnosti.
Jo, přesně.
Co je o ten pocit připravit?
Co to myslíš?
Ten článek, který jsi o mně psala...
Jsem Dave Bennings a s mými bratry Brianem a Jessem a parťákem Peterem...
Simone, pojď sem, zlato.
„Poslední dva týdny
jsem měla přístup k vyšetřování
sériových vražd označovaných jako pohlednicové vraždy.
Psaly o nich každé noviny, ale média si je vyložila špatně.
Sice to zní divně, ale tyto zločiny nepohání krvelačnost ani krutost.
Jsou voláním o pochopení.“
„K případu jsem se dostala skrz detektiva Jacoba Kanona,
otce jedné z obětí z Ameriky.
Je tu outsider jako já,
ale chmury tohoto světa nezmění jeho odhodlání
najít pro svou dceru spravedlnost.
Protože na rozdíl od rodiny vrahů
je tato otcovská láska bezmezná.“
„Z brutality vražd je zřejmé, že si vrazi prožili dětství plné násilí.
Slova na pohlednicích jsou opatrná, ale odhalují hněv
a zapálené odhodlání ospravedlňující jejich vlastní boj.
Tím bojem je jejich poselství.
A tím poselstvím je spravedlnost.“
„Ale už jsme vás slyšeli a můžete přestat.
Bylo to pro mě náročné a děsivé,
ale Jacob mi ukázal,
co to znamená být opravdu dobrý.
Dobrý detektiv,
dobrý otec
a dobrý muž.“
Ona bude naše poslední dílo.
Vše se tím uzavře.
Možná bychom měli přestat.
Sehnat si auto a zmizet.
Ne.
- Rozdělíme se. - Nerozdělíme se.
- Chci normální život. - To děláme, vytváříme si šanci.
Skvělé umělce soudili za jejich životů stejně jako nás.
Bože, vážně ti na tom záleží?
Mně záleží jen na tom, abychom byli spolu.
Slíbila jsem, že tě ochráním.
A to udělám.
Mám strach.
Neměli bychom se skrývat.
Na policii jsem šel proto, abychom takhle žít nemuseli.
Už ti nemůže ublížit.
Buď silný.
Už jsme skoro doma.
„Slečno Lombardová, děkujeme vám za odvyprávění našeho příběhu se srdcem.
Opona spadla.“
Tomu nerozumím.
Železná opona. Jejich matka byla Ruska.
Irina Smirnovova se narodila v Petrohradu.
Po rozpadu SSSR se přestěhovala do Ameriky.
Zřejmě opět cestují pod jmény Simon a Marina Haysmithovi,
na své ruské pasy.
Což vysvětluje, jak odjeli ze Švédska.
A jak se dostali za hranice.
Pokud si to ověříme, tak se vsadím, že má Haysmith účet u banky v Bruselu.
Co když nás Brusel neměl rozhodit, ale spíš jen svést ze stopy?
Ne. Víme, že jedou na severovýchod.
Pokud překročí hranici za Helsinkami, tak jsou zatraceně blízko Petrohradu.
Pokud se dostanou do Ruska, tak budou nedotknutelní.
- Rusko nám nikoho nevydá. - Kriste.
Proč se nemůžeme hnout z místa?
Další fotka se objevila v redakci novin v Paříži.
A v Hamburku a Budapešti.
Co na nich bylo?
To samé.
„Nyní jsme znovuzrozeni.“
Se třemi tečkami?
Ne, jen s jednou.
Uvědomím Hoglundovou a Interpol a zkusíme vysledovat ten váš email.
Pronásleduje je celá Evropa.
Mezitím vyčkávejte, příteli.
To ani náhodou.
Vrátím se do Mnichova.
Rozumím.
Uděláte to, co se očekává.
Já to, co je potřeba.
Používat ji určitě umíte.
To si ale rozhodněte sám.
- Co email té novinářce? - Máme IP adresu.
Dovedla nás k účtu vytvořeného v Římě,
po nákupu nového tabletu.
- GPS? - Lokalizujeme ho.
HELSINKI, FINSKO
Jak daleko je ruská hranice?
Tři hodiny odtud. Vede tam jen jedna cesta.
Simone, to jsou oni.
Je čas jet domů.
Podívej, právě mi přišlo tohle.
Není tam známka.
PROSBA PRO POHLEDNICOVÉ VRAHY
- To jsou oni? - Jo, jsou.
Dessie!
Dobré ráno.
Věděli jsme, že na to přijdete.
Zmínit pád opony byl nápad Maca.
Matka pro nás byla jediná pozitivní věc.
Snažila se nás před ním chránit.
Ale zrůdy zůstanou zrůdami, i přes veškerou snahu je zkrotit.
Po staletí
zabíjeli umělci uspěchaně.
My jsme to přetvořili.
Když jste napsala o intenzitě naší zuřivosti,
tak jste nás vystihla.
Měli jste štěstí, že jste byli spolu.
Můj otec taky nebyl dobrý muž.
Mít bratra, bylo by to snazší.
Ten muž si zaslouží shnít v pekle.
Kdo má právo označit naše city za nepřijatelné? Láska je láska.
Líbíte se mi.
Tak proč mě nepustíte?
Hej, zastavte!
- Nikomu nic... - Macu, dobrý.
Macu, zastav.
Poslouchejte.
Sylvio, poslouchejte. Prosím, nechte mě jít.
Prosím.
Je mi strašná zima.
Nebude to trvat dlouho.
A slibuju, že to nebude bolet.
Dobře?
Jdeme na to?
Dokonalé.
Dobrá.
Tady jsou.
Modigilaniho Ležící akt.
„Umění je rána změněná v krásu.“
Pokud to vypijete, tak nic neucítíte, ano?
- No tak. - No tak.
- Kriste! - Naser si!
Myslíte, že to zastavíte?
Ještě jednou.
Ustupte od ní.
Ruce nad hlavu.
Vaše dcera byla skvostná.
- Ticho. - Měla dlouhé prsty.
Tak půvabné.
Mou dceru jsi neznala, nemáš právo o ní mluvit.
Ale ona mluvila o vás.
A hodně.
Přála si, aby děti mohly mluvit rodičům do rozvodu.
Náš otec nebyl jako vy.
Ale vaše matka...
Její smrt vás musela bolet, co?
Vzal jí úplně všechno.
Až jí nezbylo nic.
Marino, v pohodě?
Ne!
Ne! Ne!
Nepůjdeš po nich?
Nemají kam jít.
Marino, vracíme se domů?
Ano.
Slunce tam nikdy nezapadá.
Přijmou nás tam.
Nikdo už nám neublíží.
Haló?
Zdravím.
Bál jsem se, že už vás neuvidím.
Jste připraven?
- Ano. - Vezmu vám to.
Vaši krajané si ty chlípnosti budou číst během snídaně.
Celou tu tragédii to jen znásobuje.
Haysmith má na rukách spoustu prolité krve.
A vážně?
Nejsou spolu příbuzní?
Byli adoptováni po porodu.
Tři roky po sobě a každý je z jiného státu.
Podle zpráv z tisku si platil jistého právníka.
Měl velmi konkrétní požadavky.
- Podpis, prosím. - Vzhled, minulost.
Prvotní genetické inženýrství ve své nejlepší podobě.
Přesně.
Zřejmě nebyl impotentní nejen v projevování citů.
Zatraceně.
Simon a Marina se klidně mohli vzít
a žít šťastně až do smrti a má dcera a další oběti
mohly pořád ještě žít.
Všechno je zařízené.
Odvoz na letiště.
Odtud poletíte do Londýna, abyste...
Však víte.
Abyste ji vzal domů.
Jo.
Jste dobrý člověk.
Za všechno vám děkuju.
A dáte mi vědět, až najdou jejich těla?
Byl to můj poslední případ a bylo mi ctí.
Co budete dělat zítra?
Vyhodím venčitelku psa.
Neskončete jako já.
Najděte si nový začátek.
Vychovali jsme skvělé dítě.
Byla šťastná.
No...
Aspoň něco jsme zvládli.
Zvládli jsme spolu všechno.
Dokud najednou ne.
Spolu?
Nejspíš nebudeš chtít,
ale všichni jedou ke mně domů.
Uvidíme se tam za chvíli.
Dítě.
Strašně mi budeš chybět.
Jo?
Haysmithi?
- Jo? - Máte hovor.
Díky.
Haló?
Zdravím, otče.
To jsem já.
Subtitles by sub.Trader subscene.com
POZDRAVY OD VRAHA